‎Love,
‎de asta nu ești pentru mine.
‎Odată credeam în iubire.
‎Mai fusesem rănit, dar învățasem ceva
‎și voiam să lupt pentru un nou început.
‎De data asta să fie pe bune.
‎Băiatul a întâlnit o fată,
‎a știut că e ceva special și și-a zis:
‎„Voi face tot ce pot ca să fie bine.”
‎Și-am făcut-o.
‎Am fost curajos.
‎Vulnerabil.
‎Am cucerit-o ca pe vremuri.
‎Am încercat să fac totul bine
‎pentru ea.
‎Știam că trebuie ‎să dai totul pentru iubire.
‎Și-am făcut-o.
‎Am făcut ce era nevoie,
‎ce trebuia.
‎Te iubesc, Joe.
‎Și eu.
‎Am auzit despre tine și Candace.
‎Credeam că suntem fericiți,
‎dar ea se credea mai fericită cu...
‎un tip din Roma...
‎E ciudat c-a plecat dintr-o dată...
‎Dar ea n-avea încredere în mine.
‎A început să mă întrebe despre trecut.
‎Candace?
‎Cred c-au ieșit împreună.
‎Exact.
‎Dar nu m-a șocat că n-a mers.
‎Cine-i Elijah?
‎Dă-mi telefonul, Joe!
‎- Știu că nu-i fratele tău. ‎- Nu te iubesc.
‎N-am făcut-o niciodată.
‎A început să caute lucruri ‎care trebuiau să rămână ascunse.
‎Am ales greșit.
‎Am greșit.
‎Iubirea m-a orbit.
‎Joe!
‎Și acum...
‎Joe!
‎...iubirea a devenit otravă.
‎Zi-mi că-s nebună!
‎Zi-mi că nu...
‎l-ai omorât pe Benji.
‎Că n-ai ucis-o pe Peach.
‎Și când iubirea moare, doare.
‎Ideea e...
‎că ea nu m-a putut iubi.
‎Și iubirea noastră a murit.
‎Credeam că s-a terminat.
‎O poveste tristă.
‎O inimă rănită, cu care-mi va fi greu ‎să iubesc iar.
‎Dar urma să fiu și mai rănit.
‎Candace.
‎Trebuie să discutăm ‎despre niște treburi neterminate.
‎Da.
‎Mi-am dat seama că asta pățesc
‎când mă străduiesc.
‎Nu mai pot iubi.
‎Nu pot risca. E prea periculos.
‎Singurul nou început va fi
‎fără iubire.
‎Tăiați!
‎De la capăt. Repede!
‎Drăguț.
‎Asta rămâne. O luăm de la capăt.
‎Aici...
‎s-a ajuns.
‎Iubirea m-a dus în locuri întunecate.
‎Dar Los Angeles...
‎e cel mai întunecat loc.
‎Când fugi de o persoană ‎care crede că te cunoaște,
‎te ascunzi într-un oraș ‎pe care crede că-l urăști,
‎fiindcă o fac.
‎Bună, minunaților!
‎Vreau să vă mulțumesc. Uau!
‎Trei milioane de fani?
‎Nu vă pot explica cât vă iubesc pe...
‎Îmi închid inima ca pe o librărie veche
‎și sunt aici când toată lumea ‎e prea egoistă
‎ca să-i mai pese de alții.
‎E un oraș urât și nu vreau să fiu aici
‎și e perfect.
‎E ceva temporar.
‎Îmi revin, fac niște bani, ‎mă gândesc ce urmează, plec.
‎Fără să mă uit înapoi.
‎Am șansa să redevin cine sunt eu:
‎un tip liniștit...
‎care vrea o viață liniștită.
‎Am stat și-n locuri mai rele.
‎Bună! Sunt Delilah.
‎Will Bettelheim. Încântat!
‎Ai un credit perfect, Will.
‎Mă bucur.
‎Dar nu ești pe rețelele de socializare.
‎Deloc.
‎E cam ciudat.
‎Nu pot ține pasul cu asta.
‎Dar poți ține pasul cu spălatul pe dinți?
‎Glumesc.
‎Am un loc liber și la parter.
‎Vrei să-l vezi? E mai mare.
‎Îmi place la etaj.
‎E mai liniște.
‎În regulă.
‎Chiria trebuie plătită pe trei,
‎după zece trebuie să fie liniște.
‎Maximum două animale.
‎Să nu faci metamfetamină în bucătărie!
‎Am înțeles.
‎Dacă vrei poți păstra mobila, dacă nu,
‎chem pe cineva s-o ia.
‎Ultimul chiriaș a plecat pe fugă...
‎sper să ai mai mult noroc.
‎Dacă ai nevoie de mine, ‎sunt la numărul unu.
‎Perfect.
‎În regulă. Pa!
‎Nicăieri nu-i ca-n pușcărie.
‎Nu-mi place asta.
‎Dar e ca o detoxificare.
‎Trebuie să nu-mi placă.
‎Am lăsat multe în urmă.
‎Și știu că e o parte din mine
‎pe care-o scap de sub control
‎și acum trebuie s-o controlez.
‎Însă
‎pauza bruscă duce la pasiuni ‎de scurtă durată,
‎la inimi rănite
‎sau chiar la crime
‎și bestselleruri postume.
‎Trebuie să fii atent la dependență.
‎Zece minute pe zi.
‎Nu te concentra la o persoană.
‎Nu te implica, nu o căuta,
‎căci așa te ia valul.
‎Nu va fi așa.
‎Acesta e un nou început.
‎În visele mele...
‎Beck trăiește.
‎M-a iertat pentru tot.
‎Și-a cerut scuze pentru ce-a făcut.
‎Și zice: „Liniștește-te,
‎Candace s-a dus.
‎Pe veci.”
‎Apoi mă trezesc...
‎și-mi amintesc.
‎Trebuie să discutăm ‎despre niște treburi neterminate.
‎OK.
‎Să mergem undeva
‎unde putem vorbi.
‎Într-un loc drăguț...
‎și public.
‎Îmi zici ce vrei?
‎Aș mânca cartofi prăjiți.
‎Candace...
‎- Bună! Ce vă aduc? ‎- Cartofi prăjiți cu sos.
‎Milkshake ‎cu vanilie.
‎Vrei ceva, iepuraș?
‎- Nu. ‎- OK.
‎Revin imediat.
‎Vreau să știi că nu voiam să vin.
‎Credeai că-s moartă,
‎de m-ai lăsat acolo, nu?
‎Urma să fiu recunoscătoare ‎și să nu mă mai întorc.
‎Nu așa a fost.
‎Deci, eram
‎într-un oraș nou,
‎o tipă nouă,
‎când am intrat într-un magazin
‎și era o carte...
‎de o femeie pe nume Guinevere...
‎Beck.
‎Ai făcut-o iar, așa-i?
‎Ce vrei, Candace?
‎Să te ucid cu mâinile mele.
‎Glumesc.
‎N-aș putea.
‎Mă voi duce la poliție și le voi zice tot.
‎Nu, nici asta, scuze!
‎Aș fi prea blândă.
‎Oamenii.
‎Oamenii sunt previzibili.
‎Eu nu-mi permit așa ceva.
‎Viața mea depinde de asta.
‎Însă iubirea m-a făcut deschis,
‎viu, diferit, real.
‎Și, cum nu-mi permit nici să iubesc, ‎vă dați seama care-i problema.
‎Doamnă, câte poze mai faci? Serios.”
‎Te gândești: „Doamnă, serios!
‎Cât poze mai faci?”
‎E ciudat că nu le pune nicăieri.
‎Sigur are o problemă, nu?
‎O copilă precoce și nesupravegheată ‎care nu se mai crede copilă.
‎Dna Strauss are de fapt 6 câini
‎și-i plimbă pe rând.
‎Și tu?
‎Ești Will Bettelheim,
‎nou în LA.
‎Ăsta-s eu.
‎Cine o apără?
‎Nu, nu-i problema mea.
‎Care-i contul tău de Insta?
‎Sau ai profil fals?
‎- Sunt în urmă cu noutățile. ‎- Se vede.
‎Contul meu e @Ellie-Eyeballs.
‎Deci...
‎ai iubită?
‎Rahat!
‎Ellie, câți ani ai? Vreo 14?
‎Am 15.
‎Aproape 16, deci...
‎Nu, nu-i problema mea.
‎Încântat.
‎Maniere.
‎Mersi c-ai venit!
‎Apreciez că m-ai sunat.
‎Delilah
‎nu-i prostituată.
‎Asta credeai, nu?
‎Nu, e reporter,
‎tipul ăla e publicist
‎și a plătit o grămadă ca să nu se afle ‎ceva despre cineva faimos.
‎- E super, e un geniu. ‎- Ellie?
‎Lasă chiriașii în pace!
‎Suntem prieteni vechi.
‎Întârzii la școală, isteațo!
‎Prea tânără ca să fie mama lui Ellie.
‎Aia-i cămașa mea? E a mea!
‎- De câte ori... ‎- ‎Surori.
‎Poți să n-o iei la școală ‎și să n-o strici, te rog?
‎Dacă Delilah e tutorele ei,
‎totul se explică.
‎Mie-mi stă mai bine.
‎Super. Mai repede.
‎Nu uita: nu te apropia de nebunele astea.
‎Hei!
‎Dacă o atingi,
‎o să-ți disec scrotul.
‎E o copilă.
‎În Los Angeles,
‎magazinele alimentare nu-s doar un loc ‎de unde să iei morcovi,
‎sunt ca un Disneyland virgin și natural,
‎iar cel mai mare este Anavrin.
‎Vii pentru salată,
‎rămâi pentru viața perfectă ‎ce-ar putea fi a ta
‎dacă ai bani și renunți la gluten.
‎Și da, evident, Anavrin e... ‎fiți atenți...
‎„nirvana” scris invers.
‎Deci, n-ai experiență ‎în sortarea mărfurilor perisabile?
‎Învăț repede.
‎E o slujbă căutată.
‎Toți regizorii fac cumpărături aici.
‎- Deci... ‎- Nu-s actor.
‎Voi face o copie la un act de identitate
‎și te voi suna în curând.
‎Sigur.
‎La naiba!
‎Știu că-l am. Dar...
‎Citești așa ceva?
‎O recitesc.
‎Parcă e tot mai relevantă, știi?
‎De... ce?
‎Tipul se chinuie ‎să-și repare greșelile, nu?
‎Nu vreau să fac politică, dar cred
‎că lumea e pe ducă ‎dacă nu ne gândim la asta.
‎La cum să fim mai buni.
‎Nu cred ce-ai făcut!
‎Ce...
‎M-ai făcut să vreau să citesc ‎un roman rusesc.
‎Știu că e neașteptat...
‎Vrei să lucrezi la o librărie?
‎Ne e tot mai greu să vindem.
‎Credeam că de când cu filmul ‎Hacking Democracy,
‎oamenii vor zice: „Da, vreau ceva în rusă.
‎Ce-i cu locul ăla?” Dar...
‎sunt intimidați, da?
‎Nu au de ce.
‎E o experiență.
‎E ceva universal.
‎Cred că am simțit ‎cum mi-a revenit sufletul.
‎Îmi place.
‎Pari să fii un tip...
‎citit.
‎Asta-mi place cel mai mult.
‎Asta...
‎și...
‎să recomand cartea perfectă.
‎Poți începe mâine?
‎- Da. ‎- Perfect.
‎Să-ți aduc un șorț.
‎Un șorț nou?
‎Ce bucurie!
‎Bună...
‎tu!
‎Nu, rahat, nu! N-o fac.
‎Nu voi încerca să aflu cine ești,
‎de ce te uiți atât de atent
‎la roșia aceea naturală.
‎- Te-am lovit? Ești bine? ‎- E OK.
‎Te pricepi la oameni.
‎Ei te plac.
‎Cămașa e decolorată, dar curată.
‎Ai grijă de lucruri.
‎Pantofii sunt curați, dar purtați.
‎Mergi pe jos într-un oraș ‎în care n-o face nimeni.
‎Nu te voi saluta. ‎Nu mă voi lovi de tine.
‎Nu vei ști că am fost aici.
‎Scuze!
‎Crezi că piersica asta arată ca un fund?
‎Nu poți greși răspunsul.
‎Puțin, da.
‎Nu?
‎Mersi!
‎Flirtezi?
‎Aș vrea să cred asta, dar... nu pot.
‎Să știi că...
‎toate piersicile arată ca niște funduri.
‎Ar trebui să plec.
‎Așa e.
‎Mersi c-ai fost sincer.
‎O să dau cu presupusul și-o să zic...
‎gogoșarii arată ca un vagin, ‎în funcție de cum îi tai.
‎Nu știam, dar acum știu. Mersi!
‎Nicio problemă.
‎Mă urmăreai?
‎Rahat!
‎Ei bine...
‎Adevărul. Asta va opri tot.
‎Nu la început.
‎Apoi da, o făceam.
‎Îmi pare rău...
‎dacă par ciudat.
‎Nu.
‎Adică, păreai...
‎dacă miroseai ciudat...
‎vreau să zic, bună alegere...
‎că te-ai spălat azi.
‎Bun.
‎M-am gândit...
‎În regulă.
‎Lucrezi aici?
‎Șorțul.
‎Da.
‎Will. Voi lucra în cafenea.
‎Eu mă ocup de bucătărie.
‎Mă ocup de aprovizionări.
‎Acum mă aprovizionam pentru cină.
‎Scuze! Love.
‎E numele meu.
‎Nu.
‎Super. Încântat, Love.
‎Nu se poate.
‎Da.
‎Ne vedem în camera de relaxare, Will.
‎Nu, nu mușc.
‎Nu mai sunt așa
‎și nu voi mai fi așa niciodată.
‎Nu pot.
‎Love, nu ești pentru mine.
‎Aici nu e anticariatul lui Mooney.
‎Hei, cine are nevoie de Cervantes ‎când ai secțiunea ‎chakra?
‎Ralph Waldo Emerson? Nu.
‎Înregistrările akashice? Un raft întreg.
‎Va fi mai greu decât am crezut.
‎Dar e singurul loc sigur pentru mine.
‎Sincer, parcă-ți vine să vomiți.
‎Spune-mi ce vrei!
‎Imediat.
‎Poftim!
‎Acum chiar arăți ‎de parcă-ți vine să vomiți.
‎Scuză-mă!
‎Rahat!
‎Măcar aici nu-i vorba de oameni,
‎ci de cărți.
‎Scuze!
‎Da, cum te pot ajuta?
‎Cum mă poți ajuta?
‎Da.
‎Cartea asta de Carl Jung e vegană?
‎Cartea...
‎Ești nou, nu?
‎Ai un șorț foarte curat.
‎Toți din LA se plimbă ‎de parcă sunt șefi peste tot?
‎M-ai prins. Sunt nou aici.
‎Cărțile sunt făcute din copaci.
‎- Sigur ăia-s vegetarieni. ‎- Glumeam, amice.
‎Forty.
‎- Calvin. ‎- Hei!
‎I-ai zis lui Will
‎că e luna autorilor vegetarieni?
‎Îl voi pune la curent.
‎Știu asta.
‎Will...
‎cred că te vei descurca bine aici.
‎Îmi place cum arăți.
‎Dar impresia... că ești citit.
‎Calvin...
‎El e...
‎Părinții lui sunt proprietarii cafenelei.
‎Rahat! Acum a fost OK,
‎dar dacă se întoarce ‎și tot nu-i bine...
‎Stai liniștit, Calvin! Mă ocup eu.
‎Ai grijă la casă!
‎Bună!
‎Lasă-mă să ghicesc! Uraganul Forty?
‎Așa cred.
‎Stai liniștit!
‎Nu concediază lumea de obicei.
‎Știi că unii oameni joacă în filmul lor?
‎EI bine, filmul lui...
‎e despre un geniu neînțeles
‎care lucrează cu idioți.
‎Aha, de ăla.
‎Ce? Am...
‎Am ceva pe față?
‎Nu, voiam să-mi dau seama ‎care-i filmul tău.
‎Cred că e acela în care femeia ‎îl bagă-n belele pe bărbat,
‎care chiulește.
‎Scuze, trebuie să plec! Mersi!
‎Nu te pot primi.
‎Mă eviți?
‎Ce? Nu.
‎Așa mi se pare.
‎- Nu cred... ‎- Nu crede!
‎Avem șase minute, cred că merge.
‎Îți place?
‎Atunci zi: „Îmi place, Love.”
‎Îmi place, Love.
‎Suntem doar noi...
‎doi.
‎Ce e?
‎Nu fac asta.
‎Nu o mai fac.
‎Nu mai am fantezii
‎cu ce ar putea fi
‎cu o femeie pe care abia o cunosc.
‎Nu e bine.
‎Nu.
‎E greu s-o iei de la început, Love,
‎când trecutul te urmărește.
‎Mersi!
‎Stai puțin!
‎Alo?
‎Crezi că n-am numărul tău?
‎Nu vreau să te văd mort, Joe.
‎Serios.
‎Sau să te denunț, căci atunci ‎doar ai merge la închisoare pe viață.
‎- Închid. ‎-‎ Eu n-aș face-o.
‎Ai merge la închisoare așa cum ești acum.
‎Ți-ai petrece restul vieții ‎crezând că ești un om bun.
‎O să-ți arăt cum ești cu adevărat.
‎Și când o să vezi...
‎mă vei implora să te denunț.
‎Va fi distractiv să te distrug.
‎Și o merit.
‎Candace, ascultă-mă!
‎Ești nebună!
‎Mă gândeam c-o să zici asta.
‎Pe curând!
‎Nu trebuie să fii geniu ‎ca să vânezi pe cineva,
‎dacă vrei asta cu adevărat.
‎Și asta am învățat de la tine.
‎Pa, Joe!
‎Sunt paranoic.
‎Nu se poate să mă fi găsit așa repede.
‎Nu se poate.
‎N-o las pe Candace să-mi intre în cap.
‎Asta fac nebunii, te înnebunesc.
‎Cine ți-a cerut să mă filmezi?
‎Nimeni.
‎Doar mă distram.
‎Nu minte bine.
‎Nu-s nebun.
‎Dă-mi telefonul!
‎Nemernicule!
‎Făceam un film pentru școală.
‎Ellie.
‎Rahat!
‎Un adult
‎care a pus mâna pe-o adolescentă.
‎Nu-i nimic, o pot repara.
‎Și o să...
‎o fac, după ce repar altceva.
‎Rahat, încep să cred ‎în pedeapsa universului, Love.
‎Nu doar pedeapsă,
‎ci moarte.
‎Dacă LA e iadul,
‎sigur RAR-ul din Hollywood ‎e al nouălea cerc.
‎Bună, am nevoie de permis.
‎Acte de identitate și de reședință?
‎Da, sunt aici.
‎E totul bine?
‎Sistemul e încet.
‎E inacceptabil.
‎Doamnă, veniți aici!
‎Vă ajut eu.
‎Cunosc vocea aceea.
‎Domnule?
‎Femeia aceea are o programare.
‎Ca mine. M-ați ajutat acum cinci secunde.
‎Ce șanse erau?
‎Trebuie să se întoarcă cu cineva ‎care vorbește ce vorbește ea.
‎Arabă? E destul de întâlnită.
‎Scuze, vorbește cineva araba?
‎- Cineva? ‎- Eu.
‎Mulțumesc, domnule!
‎Veniți! N-o să vă ia nimeni locul, nu?
‎Vă mulțumesc!
‎Vedeți?
‎Cineva o poate ajuta. N-a fost așa greu.
‎Ce oameni, nu?
‎OK, totul e în regulă.
‎Mergeți acolo pentru test.
‎Mulțumesc!
‎Will. Soarta, nu?
‎Ce șanse erau?
‎Nu fac scandal...
‎tot timpul.
‎Pe cuvânt.
‎A fost impresionant.
‎Bun, căci chiar fac asta des.
‎Ei bine, trebuie să dau testul.
‎Te descurci. Poftim!
‎Pentru noroc.
‎Următorul la rând, vă rog!
‎Chiar ești cine pari?
‎Chiar ești atât de neînfricată ‎și prietenoasă?
‎Mi-am promis că n-o voi face,
‎dar ar fi ciudat să n-o fac acum, nu?
‎Glumești.
‎Ești singura persoană din Los Angeles
‎care are contul privat?
‎E de bine, dar e mai greu.
‎Din păcate, știu exact ce am de făcut.
‎Ellie.
‎Hei!
‎E un telefon nou.
‎Căci din vina mea...
‎E mai bun.
‎Vei filma pe el, nu?
‎M-a costat o parte din chirie
‎și voi sta mai mult ‎dacă am nevoie de bani,
‎dar să le luăm pe rând.
‎Așa mulțumește ea.
‎N-am vrut să te sperii.
‎N-ai făcut-o.
‎Normal.
‎Îmi pare rău, oricum!
‎Încercam să fac chestia asta, ‎vérité.
‎Ai văzut ‎Tangerine?
‎Credeam că ești...
‎hip.
‎Mă pricep mai mult la cărți.
‎De ce te privezi ‎de bucuria lucrurilor bune?
‎Știi ce...
‎Îți fac o listă.
‎Cum să trăiești într-o lume fără artă?
‎Nu zi că o găsești în cărți. ‎Durează prea mult.
‎Facem o înțelegere. Tu fă-mi lista...
‎și-ți fac și eu una.
‎Nimic prea lung. Am treburi de făcut.
‎OK.
‎Doamne, nemernica asta e foarte falsă.
‎De unde știi?
‎De unde știi...
‎că e...
‎falsă?
‎Sunt o americancă de 15 ani.
‎De ce întrebi?
‎Credeam că ești prea bun ‎pentru „interneți”.
‎Vreau să-mi fac cont.
‎Dar sunt o persoană privată.
‎Și eu.
‎Pe pagină am doar lucruri de la muncă, ‎nu fața mea.
‎Vezi?
‎- Pot... ‎- Da.
‎E super.
‎Știu.
‎Chiar ai nevoie de-un ‎sensei,‎ nu?
‎Vrei să mă ajuți?
‎Ce-mi iese?
‎Îți rămân dator.
‎De acord.
‎În primul rând, dacă vrei ‎să fii original și cool...
‎nu pune lucruri penibile, ‎așa oamenii te vor înțelege.
‎Dar nu pune prea multe chestii, ‎ca micul-dejun.
‎Sau micul-dejun e brandul tău?
‎Nu știu dacă am așa ceva.
‎Nu e așa greu.
‎Brandul tău ar putea fi...
‎trebuie să te pricepi
‎la ce-ți place.
‎Mergi peste tot, privește,
‎dacă e interesant, fotografiază!
‎Fără filtre, fără ‎hashtag.
‎Hashtag‎-urile cer atenție.
‎Așa ești cool într-o lume de fraieri.
‎Cum sunt cei mai mulți.
‎Fă ce-ți place, Will!
‎Dar nu forța mâna prea mult,
‎prefăcându-te că nu-ți pasă.
‎Așa o vei câștiga.
‎- Ce? ‎- De asta o faci, nu?
‎- Îți place de cineva. ‎- Nu.
‎Doar de asta oamenii scriu.
‎Nu-mi place de nimeni.
‎OK.
‎Celălalt motiv e răzbunarea.
‎Ai un dușman?
‎Nu am niciun dușman.
‎Nu mă înțelege greșit, Will!
‎Nu fi așa de plictisitor pe Instagram, da?
‎Voi încerca.
‎Secretara mea îți va trimite factura.
‎Mulțumesc!
‎Va fi așa:
‎intru în on-line, dar ies
‎înainte să mă găsească Candace.
‎Scriu despre așa zisa mea viață, ‎dar viața trece pe lângă mine,
‎dar de unde să știu?
‎Nu că-s multe de văzut.
‎ADAUGĂ PRIETEN
‎Prietenie cerută.
‎OK.
‎Soarele e minunat.
‎Orice loc e frumos
‎dacă te oprești puțin să-l admiri.
‎Vreau să mă opresc puțin, Love.
‎Vreau o casă.
‎Mamă?
‎Mami?
‎- Mami? ‎- Joe!
‎Iubire.
‎Aici.
‎Credeam c-ai plecat.
‎M-am dus după loțiune de plajă.
‎Vino aici!
‎E drăguț aici, nu?
‎Să venim în fiecare vară.
‎Va fi casa noastră departe de casă.
‎Tu ești casa.
‎Da, suntem acasă.
‎Nu, adică tu ești casa mea.
‎Și tu a mea, Joey.
‎Și tu a mea.
‎Hei!
‎Du-te și ia înghețată!
‎Apoi ne întâlnim la locul nostru preferat.
‎Cel de ieri.
‎Îl mai știi?
‎Și construiește-mi un castel de nisip.
‎Da?
‎Mami se va întoarce într-o clipită.
‎OK?
‎Sunt idiot.
‎M-am ars prin tricou?
‎Cum se poate?
‎NOTIFICARE ‎LOVE ȚI-A ACCEPTAT CEREREA DE PRIETENIE
‎A meritat totul, Love.
‎Căsătorită.
‎Căsătorită?
‎Hei, Brooklyn!
‎Știu că ești acolo.
‎E domnișoara proaspăt căsătorită.
‎Sunt bolnav.
‎Ba ești un începător ‎pe care l-a ars soarele.
‎Mi-a zis Calvin.
‎Deschide!
‎Te pot ajuta.
‎Ești doctor?
‎Serios.
‎Nu trebuia să vii până aici.
‎Nu-i nicio problemă.
‎Locuiesc în cartier.
‎În regulă.
‎Sos de salată?
‎Nu, oțet de mere.
‎Îmi permiți?
‎- Să stau... ‎- Da.
‎În cinci minute mă vei iubi pentru asta.
‎Miroase super.
‎Gura!
‎Ești bine? Probabil doare.
‎Nu doare.
‎Ai simțit-o și tu.
‎Dar ești în siguranță, ești căsătorită.
‎De fapt, e perfect.
‎Nu te complica,
‎las-o așa.
‎Așteptăm puțin.
‎Am o întrebare
‎foarte serioasă și personală.
‎OK.
‎Aia-i supă la 99 de cenți?
‎- Da. ‎- Nu.
‎- Da. ‎- Nu, Will.
‎Acum ești un „Angeleno”.
‎Ba nu.
‎Voi, ăia din New York, ‎sunteți cei mai nașpa.
‎Nu te-ai îndrăgostit niciodată
‎citind Joan Didion
‎sau Raymond Chandler
‎sau Francesca Lia Block?
‎Acești...
‎N-ai citit-o pe Joan Didion.
‎Puțin.
‎- Urmează. ‎- Nu știi ce ratezi, da?
‎Orașul ăsta e...
‎e...
‎un milion de orașe, e...
‎Adică...
‎Să mergem.
‎Unde?
‎Unde e nevoie, ca să te schimbăm.
‎Haide!
‎Să mergem!
‎- OK. ‎- Haide, snobule!
‎Stai puțin!
‎Să-mi iau jacheta.
‎OK.
‎Stai să încui.
‎E locul meu preferat din oraș.
‎Am o teorie.
‎Nu-i a mea. E a răposatului ‎criticului culinar Jonathan Gold,
‎a cărui misiune a fost să cunoască ‎Los Angelesul cum se poate mai bine:
‎prin mâncare.
‎Și a zis:
‎„Pentru fiecare există un ‎taco ‎perfect.”
‎Ideea e...
‎E bun?
‎...că-ți vom găsi mâncarea perfectă.
‎- E fantastic. ‎- Dar e perfect?
‎E un ‎taco.
‎Avem treabă. Haide!
‎Aici, pe bune?
‎- Adică... ‎- Haide, te rog!
‎Îți va plăcea. Va merita.
‎OK.
‎Mersi!
‎Chiar nu ți-a plăcut?
‎Nu, aș face baie-n sosul ăla.
‎Nu mai minți!
‎Îți voi da de capăt.
‎E o știință.
‎Pe aproape!
‎Super aproape.
‎OK.
‎Cercetarea a luat sfârșit.
‎Destinația finală.
‎Să mergem!
‎Să-ți zic ceva despre tine, ‎Will Bettelheim.
‎Nu ești snob.
‎Ci de modă veche.
‎Îți plac lucrurile reale,
‎făcute de oameni care le pasă.
‎Îți plac aromele puternice.
‎Trucurile nu te încântă.
‎Ci ceea ce e real.
‎Prin urmare...
‎pui fript.
‎La școala de bucătari,
‎ne ziceau că-ți dai seama ‎cum e un bucătar
‎în funcție de cum face puiul fript,
‎așa c-am devenit obsedată de asta.
‎Tu ai doar de câștigat din asta.
‎Ai fost la școala de bucătari?
‎Da.
‎O poveste lungă.
‎Voilà!
‎OK.
‎Să mănânci piele și morcov...
‎și niște cartofi fripți...
‎și apoi dă-l prin sos.
‎- Pot să mănânc? ‎- Da.
‎Acum înțeleg.
‎Ei bine?
‎Îmi place mult, ‎e elegant, dar ce e perfect...
‎e că l-ai făcut pentru mine.
‎Ai rămas fără cuvinte?
‎Mâncarea perfectă?
‎Perfectă.
‎E perfectă.
‎Da!
‎Știam eu.
‎Ai fost dur...
‎dar...
‎eu sunt o campioană.
‎Rahat!
‎- Îmi pare rău! Am zis... ‎- Nu.
‎Trebuie să-ți zic ceva și...
‎O voi zice direct.
‎Grădina publică pe lângă care-am trecut?
‎M-am căsătorit acolo...
‎acum trei ani.
‎Ne-am întâlnit la școală ‎și eram tineri, dar...
‎știam...
‎- Scuze dacă am părut... ‎- Nu, e mort.
‎Asta a distrus conversația.
‎S-a îmbolnăvit.
‎Și au...
‎încercat să-i dea de capăt.
‎Dar n-au reușit.
‎- Love, îmi pare rău! ‎- Nu.
‎Nu, e...
‎Asta e.
‎Au trecut doi ani.
‎Și...
‎viața mea e minunată.
‎Și nimeni nu înțelege.
‎Cine rămâne văduvă la vârsta asta?
‎Parcă e...
‎din era victoriană.
‎Oamenii sunt drăguți, dar...
‎nu-și dau seama prin ce trec.
‎Devin singuratică.
‎Îmi imaginez.
‎Te cred.
‎De atunci, îmi dau seama ce oameni...
‎au mai trecut prin asta.
‎Văd asta în ochii tăi.
‎Da.
‎Ai simțit-o.
‎Iubirea adevărată.
‎Pierderea.
‎Da.
‎Ei bine...
‎te-ai îndrăgostit?
‎LA?
‎E atât de groaznic?
‎Nu e groaznic.
‎Bun.
‎Ți-am luat...
‎un cadou.
‎Voiam să-ți iau ceva distractiv, dar...
‎Desigur.
‎Joan Didion.
‎Știm doar,
‎preferi ceva...
‎interesant și complex.
‎Puțin trist.
‎Nu?
‎Așa te simți bine.
‎De unde știi?
‎Știu, căci...
‎sunt la fel.
‎Voiam să cred că nu mă cunoști.
‎Tu nu poți, dar eu știu să recunosc ‎când am greșit.
‎Poate am greșit în legătură cu tine
‎și poate puțin și-n legătură cu LA-ul.
‎Sper doar că greșesc ‎și-n legătură cu mine.
‎Poate nu trebuie să mă schimb total.
‎Poate nu trebuie să alerg atât de repede.
‎Și dac-aș putea s-o fac...
‎cu tine...
‎Suflă!
‎Ellie.
‎Doamne, e din ‎Marele Lebowski.
‎Va fi pe listă.
‎E două noaptea. Sora ta...
‎Gura, tată!
‎E înăuntru.
‎Nu pot dormi.
‎De la cele 14 Frappuccino.
‎Scuze! Voiam să mă asigur...
‎Bun, dle Rogers, noapte bună!
‎Noapte bună!
‎Will,
‎te-a căutat cineva.
‎Prieten vechi?
‎Jesse. Nu, Jasper.
‎A zis că vrei să-i înapoiezi ceva
‎și că va veni pe aici.
‎Rahat!
‎Mersi!
‎Sincer, părea cam ciudat.
‎Ce pot să zic, amico? ‎Am gusturi proaste la prieteni.
‎Cine-i Jasper?
‎De ce te caută...
‎Will?
‎Cum ne vom ocupa de această problemă?
‎Ascultă, Love!
‎Tăiați!
‎Nu mi-a fost ușor să vin aici,
‎să câștig puțin timp,
‎o șansă la o nouă viață.
‎Apoi...
‎te-am văzut pe tine.
‎Cred că lucrurile se întâmplă cu un motiv,
‎că toate greutățile
‎și greșelile mele...
‎m-au adus aici...
‎cu un motiv.
‎Măcar sper...
‎că așa e.
‎Căci dau totul pentru un nou început.
‎- La ce naiba te-ai gândit, Calvin? ‎- Ray a zis că-i nevoie de ficțiune.
‎Da, ceva ce oamenii vor să citească.
‎- M-am gândit... ‎- Ce?
‎Că vrea cineva să citească ‎Crimă și pedeapsă?
‎Amice, scapă de astea cumva
‎sau voi scăpa eu de ceva.
‎Chestia asta
‎e delicată.
‎- Am un loc liber și la parter. ‎- Îmi place la parter.
‎Nu e doar o altă casă.
‎Sunt și eu o altă persoană.
‎Locuiesc în cartier.
‎Soarta, nu?
‎Ce șanse erau?
‎Și când se întâmplă așa ceva,
‎când e totul bine,
‎simți că plantele se aliniază, ‎că destinul e de partea ta.
‎Dar e o situație delicată.
‎Oricum, ăsta-i un moment foarte prost
‎pentru probleme.
‎Poate că ar trebui să fug acum, Love.
‎Dar nu vreau.
‎Trebuie să-mi dau seama să-i dau de capăt,
‎acestei chestii...
‎cu tine.
‎Câștigi, Love.
‎Rămân.
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei